Individul acesta nu are ce căuta pe străzi.
Trebuie făcut atâta caz pentru el?
E anormal! Dacă îi făcea lucrul ăsta lui Gwen?
Nu înţeleg de ce tocmai tu trebuie să iei atitudine.
Mai sunt alte zece femei ofensate.
Vreau să fiu eu cea care îl opreşte.
Cum de ai ajuns atât de încăpăţânată?
Scuze.
Pleci să stingi focurile, tati?
Da, dulceaţă mică.
Tati merge la casa pompierilor.
Lorraine Lounis.
Ceva legat de un caz din 1983.
- E din familie? - Nu ştiu.
I-am oferit o cafea, după care i-am spus că o preiei tu.
Mersi, şefule.
Lorraine!
Detectiv Rush.
- Dvs. vă ocupaţi de cazurile vechi? - Cu ce vă pot ajuta?
În realitate, fiica logodnicului meu are nevoie de ajutor.
Urmează să ne întâlnim aici.
În regulă.
E o fată foarte de treabă. Doar că are unele probleme.
Aceste probleme au vreo legătură cu poliţia Omucideri?
Mama ei a fost ucisă acum 20 de ani.
Ea, împreună cu tatăl ei, sunt obsedaţi de lucrul ăsta.
Rob nu vorbeşte prea mult despre incident, dar...
...Gwen e chiar obsedată.
Şi o împinge să facă lucruri necugetate.
Ca şi?
Uite că vine...
Gwen, aici!
Nu ştiu cât bine poate aduce întâlnirea asta.
Acest detectiv ne va ajuta.
Sunt Lily Rush.
Vrei să-mi povesteşti despre mama ta?
Numele ei a fost Dana Deamer.
A fost ucisă de Albert Miller.
Un pervers nebun, împotriva căruia urma să depună mărturie.
S-a expus indecent în fata Danei.
Cu o săptămână înaintea procesului, i-a explodat mamei o bombă în faţă.
A zăcut la pământ încă 16 minute,
după care a murit în curtea din spatele casei noastre.
Miller nici măcar nu a fost arestat.
- Nu reuşim să-i prindem întotdeauna. - Da, ştiu.
Nu din prima.
E la închisoare pentru o altă infracţiune. Dar e pe cale să fie eliberat condiţionat.
În trei zile.
Ai urmărit situaţia lui în ultima vreme?
Tocmai am împlinit 25 de ani.
Asta era vârsta mamei mele când a decedat.
Nu am realizat acest lucru până acum,
cât de tânără eşti la 25 de ani.
Atunci ai decis să te interesezi de el.
Din acel moment, comportamentul ei a devenit unul puţin nechibzuit.
- Lorraine! - Trebuie să-i spunem.
L-a sunat pe Albert Miller la închisoare, ameninţându-l.
- Nu vrei să faci lucrul ăsta, Gwen. - Mi-a ucis mama!
Iar dacă nimeni nu vrea să facă nimic legat de asta, voi face eu.
Cât îţi aminteşti din ziua întâmplării?
Doar părţi din ea.
Aveam doar cinci ani.
S-a trezit toată lumea?
Da, dar Missy are gripă. Aşa că, rămâne în pătuţ.
Vin imediat să-ţi piaptăn părul.
E timpul să pieptănam părul fiecăruia. Tuturora, cu excepţia sărăcuţei Missy.
Apoi am ieşit în spatele casei...
...unde am văzut-o.
Mi-aş dori să nu fi făcut acest lucru niciodată.
Am să studiez cazul mamei tale.
Dacă găsesc piste noi, am să vorbesc cu comisia de eliberări,
să încerc prelungirea reţinerii lui Miller, să câştig puţin timp, bine?
Poţi face lucrul ăsta?
Pot încerca...
dar vor fi mult mai receptivi dacă încetezi cu ameninţările.
Cold Case sezonul 1, ep. 2- "Gleen"
Traducerea şi adaptarea: replicant
Difuzat original pe CBS: 05.10.2003
Aveţi unul în desfăşurare?
La intersecţia Third cu Indiana. Bandele au luat-o razna.
Timmy Sanders are nevoie de întăriri.
Întotdeauna are nevoie de întăriri.
Da, nişte băieţi de cartier au fost acostaţi de către alţi şmecheraşi,
ca şi traficanţi de droguri.
Dar băieţii erau înarmaţi cu... semiautomate.
Iar Fu Manchu deţine controlul acelei intersecţii pentru chinezi.
Scoate puşca la vedere, se iscă un schimb de focuri încrucişat, din trei părţi.
- Şi Sanders se ocupă de caz? - Da.
Şi ştii că are nevoie de ajutor.
Tipul ăla nu-i în stare să rezolve un rebus singur.
Deci, ieşi să te joci cu băieţii, sau ce?
Nu pot. E o cutie ce aşteaptă să fie găsită.
Încă un caz mort?
Da, da. Spune lucrul ăsta fetei ce-l ameninţă pe făptaş că-l castrează.
Şi când te întorci la chestiile noastre?
Nu ştiu dacă mă reîntorc.
Când a intrat cazul în sistem?
1983.
Un caz din 1983 mai poate aştepta, Lilly. Haide.
Nu, nu poate. A aşteptat suficient.
Dana Deamer.
O bombă a fost lăsată în pridvorul casei sale, în ceva soi de cutie.
A ridicat-o şi i-a explodat în faţă.
- Au avut un suspect viabil? - Albert Miller.
Profesor de liceu şi pervers sexual cronic.
Era programată să depună mărturie împotriva lui pentru expunere indecentă.
Dar Dana moare în mod convenabil...
Fiica ei trăieşte de 20 de ani cu acest gând...
- Şi încă se vede. - Sechele, traume psihice?
De parcă s-ar fi întâmplat ieri.
N-au întocmit un caz împotriva lui Miller?
Nu l-au putut plasa la locul exploziei, sau să-l asocieze cu bomba.
Sper că nu s-a întors să predea la liceu, din nou.
Nu, e închis la Graterford pentru... expunere indecentă.
Ce fetiţă drăgălaşă.
- Tatăl ei e încă pompier? - Da, cu el vom discuta următorul.
Înţelegeţi, nu vreau să vă stau în cale.
Ştiu că sunteţi presaţi de cazuri noi de crimă, de care să vă ocupaţi.
Noi lucrăm la cele vechi.
Oricum, cazul Danei părea să fie un caz simplu,
dar nu ştiu cum s-a pierdut în detalii.
Rob e la fel de îngrijorat de starea lui Gwen, asemeni mie.
Întotdeauna sunt îngrijorat de Gwen.
Nu-şi face un bine că-l ameninţă pe Albert Miller.
Ştiu!
Ea doar...
...n-a reuşit să treacă peste pierderea Danei.
Dar dvs.?
Am încercat să privesc înainte, nu în trecut.
Dar Gwen... ea...
vorbeşte despre faptă şi răsplată foarte mult.
Vom vedea ce putem rezolva înainte de audienţa comisiei de eliberări.
Orice e necesar şi poţi face pentru a fi ţinut închis, sunt de acord.
E un bărbat periculos,
iar încăpăţânata de fiică-mea insistă să-l provoace.
- A ameninţat-o pe Dana în 1983? - Poţi fii sigură.
Dar ea a insistat să depună mărturie.
Dana era şi ea încăpăţânată, de asemeni.
Divizia ta de pompieri a fost chemată la faţa locului, corect?
Am ieşit la mii de incendii.
Dar când am auzit că e la adresa mea...
Mami!
Maria, unde e Dana?
Mami e rănită!
Am rămas împietrit lângă corpul ei...
...atât cât mi-au permis.
Îmi amintesc că într-un final m-am ridicat,
iar ei mi-au înmânat verigheta.
Câteodată crezi că pui deoparte un lucru,
dar cumva revine inexplicabil în viaţa ta.
Avea divizia voastră un investigator de incendii la faţa locului?
Da, pe Frank Lawson.
Încă activează în oraşul Cedarbrook.
Mulţumesc pentru cooperare.
Poate dvs. şi Gwen puteţi să vă găsiţi împăcarea de sine.
Rush, a găsit ceva.
- Da? - Oh, da!
Am găsit ceva valoros. Adânc în baza de date.
Perversul tău, Albert Miller, avea un secret.
Ceva ce detectivii nu au aflat în 1983?
Păi, nu aveau acces la Nexis sau Auto-track în 1983.
Începând cu 1978 şi până în 1982,
Miller muncea pe timpul verii în mina Iron Range din Minnesota...
Manipula explozibil.
Dacă am putea corobora vestea asta cu probele de la locul exploziei...
Doar că probele fizice nu sunt de găsit.
Avem nevoie de ele înainte de audierea comisiei.
Mă duc personal la depozitul evidentelor,
dar funcţionarul de acolo nu ştie unde au fost mutate probele din anii '80.
Cred că a sosit timpul să-l cunoaştem pe Albert Miller.
Zăpăcita asta continuă să mă sune,
spunându-mi că mă va împuşca în plină stradă dacă mă eliberez.
Te face să regreţi faptul că i-ai ucis mama?
M-am expus mamei ei în parkingul Franklin.
M-am expus sutor de femei, dar n-am ucis niciuna din ele.
Doar le-ai ameninţat.
Niciodată nu am ameninţat-o pe Dana Deamer!
Asta e doar o scorneală!
Sufăr de CSC. Nu sunt un om violent.
CSC?
Comportament sexual compulsiv.
E o stare psihologică.
Nici măcar nu ar trebui să intre sub incidenţa legii penale.
Ai umblat complet dezbrăcat într-o şcoală gimnazială pentru fete, Albert.
- Nu intră asta sub incidenţa legii penale? - Viaţa mea a devenit... de necontrolat.
Înţelegeţi, am necesităţi bolnăvicioase, dar niciodată nu am aruncat în aer oameni.
Sunt un fost profesor de engleză de liceu!
Cum e cu explozibilul pe care îl foloseai cât timp ai lucrat în Minnesota?
Băgam fitilul în batoanele de dinamită şi apăsam un întrerupător.
Cam asta... asta era întreaga mea sarcină.
Nu ştiu să fabric o bombă!
Nu ai menţionat acest fapt detectivilor atribuiţi cazului în 1983, nu-i aşa?
Era echivalent cu o sinucidere.
Crima se potriveşte mai bine stilului tău.
Înţelegeţi...
...m-am schimbat.
Mi-am adus contribuţia aici la dresajul câinilor de companie pentru nevăzători.
Am să aplic pentru o slujbă în acest domeniu la eliberare.
Merit eliberarea condiţionată!
- Mai vedem noi asta în două zile. - Vă rog!
Nu mă îngropaţi cu povestea asta.
Mult noroc cu CSC-ul ăla, Albert!
Miroase a crimă individul ăsta?
- Poate acum 20 de ani mirosea. - Poate...
Îmi verific mesageria vocală, Rush.
Nu trebuie să-mi laşi trei mesaje, în trei ore.
- Aveam mare nevoie de tine, Louie. - Şi iată-mă!
Lucrez la un caz vechi,
iar probele originale se pare că nu pot fi găsite nicăieri pe planeta Pământ.
Aş descrie acest lucru ca fiind problema ta, nu a mea.
Care e cea mai veche crimă petrecută vreodată, cu probe colectate recent?
Lucy, caz vechi de 6000 de ani. Cineva i-a crăpat capul.
Păi, eu am un caz vechi de doar 20 de ani la care cred că încă putem găsi probe.
Ţi-am ridicat tensiunea puţin cu faza asta?
Puţintel...
...dar o pot face într-o lună.
Ce zici pe mâine?
Sunt ocupat până peste cap, Rush!
Soţul victimei e pompier. În slujba cetăţenilor, asemeni nouă.
Da, da...
Fiica suferă imens din cauza asta, încă de la vârsta de cinci ani.
Ce te face să crezi că ar fi ceva nou de descoperit?
Vezi pivniţa asta?
Când uşa din spatele casei a fost spulberată,
dacă rămăşiţe au pătruns sub casă?
Băieţii din 1983 nu au verificat deloc sub casă?
De ce ar fi făcut-o cu atâtea rămăşiţe la vedere?
Înseamnă 20 de ani de ploi, vânt...
Dar au fost protejate de clădire.
Nu e imposibil.
Perimetrele cheie unde, probabil, probele au fost ratate ori s-au conservat.
Sunt aici, aici, aici...
...şi acolo înăuntru.
- Intri în pivniţa aia, Louie? - Poţi fii sigură că da!
Rush...
...Maria Sanchez e în faţa casei.
Vecina de peste gard, prima sosită după explozie.
Avem declaraţia ei din 1983?
Am rugat-o să rememoreze întâmplarea, în casă.
Mamma mia!
Ce păcat... cu locul ăsta.
Nimeni nu a dorit să-l cumpere după cele întâmplate.
El e Albert Miller.
Nu l-ai văzut niciodată în cartier pe individul ăsta, nu-i aşa Maria?
Trebuia să fi zis că l-am văzut.
- Să minţi, adică... - Să ajut la aplicarea justiţiei.
Dar nu l-aţi văzut.
- Practic, nu. - Să rămânem la practic.
Bine.
Povesteşte-ne ce s-a întâmplat.
Era ora 08:00...
...lăsam câinele să iasă din casă,
când am auzit explozia.
Mami?
Mami...
Pe aici, Gwen!
Mami, mami!
- Nu aţi menţionat telefonul în 1983. - Probabil nu au întrebat.
- Sigur aţi pus receptorul în furcă? - Sigur.
Mi-amintesc gândul... "Dacă încearcă soţul ei să sune?"
Bine. Mulţumesc, Maria.
Crezi că Dana a primit un apel declanşator?
E posibil.
- Evidenţele apelurilor. - Vechi de 20 de ani...
Bell Atlantic, Bell of Pennsylvania, AT&T, Verizon...
Mai bine de patru generaţii de companii telefonice.
Să încerc obţinerea unei somaţii de urgenţă?
- Abordarea brutală e mai rapidă. - Îl sun pe Vera, atunci.
Detectivule?
Sunt Frank Lawson, m-aţi sunat.
Da...
- Comandantul pompierilor? - Corect.
Cred că băiatul din pivniţă va solicită prezenţa.
Vă amintiţi ce aţi găsit aici în 1983?
Ne-am dat seama destul de repede.
A fost un dispozitiv explozibil. Avea nevoie de un accelerator.
- Şi a fost vreunul? - Nu.
A fost doar praf de puşcă.
Deci, orice persoană pasionată de explozibili putea să fabrice bomba.
Nu a fost prea sofisticată.
Rush! Am găsit ceva!
- Glumeşti! - Nu glumesc.
Sunt în zonă, în caz că ai nevoie de mine.
- Remarci asta? - Văd... ceva.
Carton carbonizat.
Rămăşiţe ale ambalajului în care se găsea bomba.
- O fi având urme ale explozibilului? - E posibil.
- Poate avea şi amprente. - Frumos!
E o mină de aur, acolo jos.
Am să analizez pivniţa toată noaptea.
Rush!
- Rob Deamer a sosit. - Mă întreb cum a aflat.
Legăturile de meserie dintre pompieri...
Credeam că Rob şi Lawson sunt prieteni.
E o chestie de trecut.
Ce mai faceţi?
Aş fi vrut să mă informaţi că urma să veniţi aici.
Nu ştiam că vei dori să vii aici.
A fost soţia mea! Normal că îmi doream.
Încercam să-l ţinem închis pe Miller, Rob.
Atunci ce...?
De ce...
Ce căutaţi aici?
Rămăşiţe ale exploziei.
- 20 de ani mai târziu? - Sunt optimistă.
Văd că l-aţi contactat pe investigatorul Franky Lawson.
Da, e...
...e vreo problemă între voi doi?
Nu are legătură cu asta.
Cred că...
Cred că era atras de soţia mea.
Da, m-am folosit de numeroase momeli să obţin arhivele astea telefonice.
Cum ai făcut-o, Vera?
A trebuit să "ameninţ" o doamnă cu arma.
Probabil a meritat-o.
- Deci? - Nu ne ajută la nimic.
Nu e nici o înregistrare a vreunui număr
asociat cu Albert Miller, să fii sunat la casa familiei Deamer.
Chiar dacă Albert a apelat-o pe Dana în acea dimineaţă,
de ce ea s-ar fi dus să ridice pachetul trimis?
O ameninţa doar!
Treaba asta devine interesantă, Rush.
Bucăţelele de carton?
Nu sunt amprente.
- Nici urme de explozibil. - Încă aştept partea interesantă.
Priveşte-mă cum pun laolaltă bucăţile.
Conţin urme vagi de culori, în spaţiile fără litere.
Iar când le aranjezi în ordinea firească, asemeni unui puzzle...
Priveşte, priveşte, priveşte!
E detergent de rufe.
Gleen.
Nu-i aşa că e genial?
Chiar e, sincer. Pentru că, uite ce avea în bucătărie.
- Pe raftul ăla. - Acelaşi detergent.
Era marca ei favorită.
Poate de asta nimeni nu l-a acuzat oficial pe Albert,pentru că nu el a săvârşit-o.
- Tocmai l-am achitat pe pervers? - Nu necesar.
Dar cum poate un exhibiţionist oarecare să ştie ce fel de detergent folosea?
Trebuie să fi fost cineva cu acces în casă.
Cineva apropiat casei.
Cineva în care avea încredere.
Nu voi putea să-i împiedic eliberarea, Gwen.
- Dar spuneai... - Îmi cer scuze!
Credeam că ai găsit probe noi la casă.
Dar nu l-au confirmat pe Albert ca fiind ucigaşul.
Deci, ne-ai entuziasmat pentru nimic.
Asta nu înseamnă că renunţ la cazul mamei tale, Gwen.
L-am lăsat moale pe individul ăsta,
pentru că ai spus că ne poţi ajuta.
Mă rog pentru familia ta. Vă doresc multă pace.
Sincer!
- Roagă-te pentru tine! - Gwen?
Ce-i? Mi-a ucis mama şi acum iese liniştit pe uşa aia!
Dragă, ascultă. Poate nu este dreptate pentru mama.
- Trebuie să accepţi lucrul ăsta. - Trebuie că este ceva ce poţi face.
- Sunt multe ce pot face. - Am mai auzit asta înainte!
Nu pot să vă garantez nimic, dar încă mă preocupă cazul.
Şi de ce aş avea încredere în tine, spune-mi?
- Nici măcar nu te cunosc! - Nu, nu mă cunoşti.
Pentru că dacă m-ai ştii, ai realiza că abia mi-am dat drumul.
Rush, vino puţin.
Am reverificat registrele astea de trei ori deja.
Nu sunt menţionări ale vreunui apel în dimineaţa aceea.
Dar...
...observi numărul ăsta?
Nouă apeluri la casa Deamer, cu o lună mai devreme morţii Danei.
Şi ghici al cui era numărul.
Frank Lawson.
- Comandantul diviziei pompierilor. - Şi expert în explozibil.
Muncea cu Rob Deamer. Poate îl suna pe el.
Crezi? Am verificat şi orarul lor de lucru.
Din 1983?
Au păstrat evidenţa programului încă din 1968.
Lawson apela doar când Rob Deamer era la serviciu.
Ştia că nu era acasă.
Nu-i rea descoperirea, Vera.
Păi, sunt şi eu bun la ceva.
De ce te-ai transferat aşa departe?
- O schimbare de locaţie. - Şi o navetă de 40 de minute?
Îmi place sediul ăsta.
Nu ţi-a mai plăcut cel vechi?
Întreb pentru că păreau să fie tensiuni între tine şi Rob, deunăzi.
Ne-am înstrăinat, după moartea Danei.
Îţi era apropiată?
Ne-am înţeles binişor.
V-aţi înţeles binişor ca şi în...
"Salut, ce mai faci?", sau...
v-aţi înţeles binişor ca şi în...
...nouă apeluri telefonice secrete într-o lună.
Mariajul lor se destrăma.
Erai prietenul lui Rob.
Cum a ajuns soţia lui să plângă pe umărul tău?
Rob nu era un soţ extraordinar,
iar mama lui era dificilă cu Dana.
Îmi povestea lucruri.
Eram unul căruia putea să-i vorbească.
Un prieten.
Erai îndrăgostit de ea, Frank?
Mama lui Rob a stat aici toată dimineaţa.
Stătea acolo, cu jurnalul ei.
Privea prin casă, scria în el...
Apoi s-a dus la toaletă.
Am tras o privire în jurnal.
Nu m-am putut abţine!
Şi?
"Nectar de mere expirat în frigider"
M-a pedepsit pentru seara precedentă.
Am probleme că am ieşit din casă fără să port verigheta.
De ce ai făcut asta?
O scot uneori, când grădinăresc sau lucruri din astea.
Am uitat să o pun înapoi. Îl disperă pe Rob.
Poate e o cameră de supraveghere în el.
Îţi poţi da seama cumva?
Poate să conţină...
...un microfon minuscul?
Am activat în serviciul de informaţii a marinei.
Să văd...
Nu putem.
Ştiu.
În ziua morţii ei, se gândea numai la verighetă.
Rob?
Cred că încă se străduiau să o resusciteze.
Vezi tu, nu era încă moartă.
Cu fiica îngrozită...
el alerga de jur-împrejur în căutarea inelului.
"Unde e inelul? Unde e verigheta?"
De parcă era obligatoriu să-l aibe.
- Îl indici pe el ca fiind asasinul? - Nu. Absolut nu.
Individul împotriva căruia urma să depună mărturie a făcut-o.
Asta e vechea poveste.
Rob cu mine eram împreună la serviciu.
El era la etaj, eu la parter.
- Erau telefoane la etaj? - Nu, doar unde mă aflam eu.
Deci Rob nu a sunat-o pe Dana în ziua aia?
- Mi-aş aminti dacă ar fi sunat. - Nu a părăsit deloc clădirea?
Mi-aş aminti şi asta.
Dar tu ai fi putut să o apelezi pe Dana,
sau să părăseşti clădirea.
Aş fi putut. Dar nu am făcut-o.
Eşti fost expert în explozibile şi pe jumătate îndrăgostit de ea.
Dacă am iubit-o,
de ce să o ucid?
S-a mai întâmplat înainte în istoria omenirii.
Declaraţia lui Lawson e dublu interpretabilă.
Adică, ea e nefericită, vrea să-l părăsească pe Rob.
El află şi o aruncă în aer.
Sau Lawson, îndrăgostit de ea,
crede că-şi va părăsi soţul, dar ea îi râde în faţă.
Şi se pricepe la bombe.
Obişnuiau să stea împreună în bucătărie. Cunoaşte marca ei preferată de detergent.
Vroia să ajungă în chiloţeii ei. Probabil i-a "făcut" şi rufele.
Trebuie să fim atenţi la amândoi, amici.
Lil, trebuie să plec.
Pa.
Nu e necesar să soluţionezi cazul ăsta în seara aceasta, să ştii.
Cazul ăsta se stinge încet. Trebuie să pompez puţină viaţă în el.
Alea sunt înregistrări bancare.
Mă întorc la lucrurile elementare, urmăresc calea banilor.
Dragostea sau banii sunt cele mai uşoare pariuri.
Am verificat deja cum stă treaba cu dragostea.
- Nu pot rămâne, Lil. - Ai spus deja lucrul ăsta.
- Da, ai spus. - Ai dreptate, pa.
- Te aşteaptă o seară distractivă. - Da...
Am găsit ceva.
10 martie, 1979. Suma de 200 de dolari.
10 aprilie acelaşi an, 200 de dolari balanţă de impozit.
Plătibilă prin ordin judecătoresc.
Din ordinul curţii, va fi dedus...
cecurile emise lunar...
Din partea lui Robert Deamer către...
...către Adrian Martin.
Pensie alimentară.
Ştim ceva despre Adrian Martin?
Lorraine vorbeşte despre Dana ca fiind prima soţie a lui Rob.
Nu a menţionat niciodată o a doua soţie.
A fost un dezastru,
Rob era foarte temperamental.
Când eşti tânăr şi neliniştit e o chestie romantică.
Dar când eşti mai în vârstă şi căsătorit?
Numai te oboseşte.
Privea împrejur, judecând orice.
- Erai temătoare din cauza lui? - Uneori.
- Era foarte posesiv. - În ce mod?
Întotdeauna mă ţinea de mână în public, dar niciodată în particular.
Ca şi cum să demonstreze tuturor că îi aparţineam doar lui.
- Cum s-a sfârşit într-un final? - M-a convins tatăl meu.
Am ajuns să îmi împachetez lucrurile şi să plec.
Dar Rob nu mi-a permis să părăsesc casa până nu i-am înapoiat verigheta.
Conta foarte mult pentru el. Să obţină verigheta.
Chiar mi-am făcut speranţe mari în ceea ce-l priveşte.
De ce femeile îşi fac speranţe mari pentru bărbaţii ce vor să le ucidă?
Las!
Mai e încă una.
- Încă una, ce? - Soţie.
A durat doar doi ani.
Zic, l-aş uita complet dacă nu ar fi traumele provocate de el.
- Era posesiv, Pauline? - Posesiv, manipulator.
A fost un fiasco.
A făcut caz pentru verighetă?
De unde ştiţi lucrul acesta?
Într-o seară...
am ieşit la cină cu un fost iubit din liceu, venit în vizită.
Am sosit acasă...
iar el mi-a spus: "Dă-ţi jos verigheta."
Am spus: "De ce?"
Spunea: "Dă-o jos şi vei vedea."
Aşa că, am scos-o.
A coborât la subsol...
Avea acest mic atelier acolo
şi a strivit verigheta într-o menghină,
după care mi-a aşezat-o pe pernă.
Mi-am dat seama că e timpul pentru mine să plec.
Bună decizie!
Ce fel de atelier avea acolo?
Fabrica rachete artizanale, era hobbyul lui.
Lilly?
Amicul tău pervers e la telefon.
Da, Albert Miller...
Da. Aparent, Gwen a dat de el.
Scuzaţi-mă.
Tocmai am plătit 1,200 de dolari!
- Pentru jaful ăsta de maşină! - Albert, Albert...
- Nu am bani să repar geamurile astea! - Albert.
- Nu vrei fata asta în închisoare. - Nu vreau!?
A crescut fără de mamă, e zbuciumată.
- Ascultă, nu cred că tu ai comis-o. - Nu am comis-o!
Înţeleg, ai defectele tale, dar nu eşti nemilos.
Nu vrei că Gwen să fie arestată.
De asta m-ai sunat pe mine, deşi nu erai obligat.
Să fii închis nu e o joacă.
Dar acolo va ajunge, cu acest comportament impulsiv!
Ştiu, ştiu...
Nu am să fac plângere.
Dar scoate nebuna asta de fată din viaţa mea!
Bine.
Nu e un mod constructiv felul în care abordezi problema, Gwen.
Mi-a ucis mama.
- Nu-mi pasă de modul constructiv... - Nu cred că el a ucis-o.
Bineînţeles că da!
Bomba care ţi-a ucis mama se afla într-o cutie de Gleen.
Şi?
Persoana ce a ucis-o trebuia să ştie ce detergent folosea.
Nu putea fi Albert.
Cineva a sunat-o pe mama ta în dimineaţa respectivă, ştiai asta?
Din oareşce motive, nu există înregistrări ale apelului.
Şi nu-mi pot explica acest fapt.
Îmi doream ajutorul tău...
...să-l prind pe asta.
- Să-l pedepsim. - Albert nu e cel pe care-l cauţi.
- Sunt indicii ce duc într-o altă direcţie. - În ce direcţie?
Înspre tatăl tău.
E o nebunie!
Aranjează-ţi în cap toate cunoscutele, Gwen.
Hobbyul tatălui tău e să fabrice rachete artizanale.
Mama şi tatăl tău se certau, iar el mai avusese încă două neveste.
- Doar încă o soţie. - Au mai fost două.
Una înainte şi una după moartea mamei tale.
Nici nu ştiu de ce-ar conta acest lucru.
Scoate la iveală comportamentul tatălui tău, nesesizabil în 1983.
Cum zici, dar nu înţeleg.
Avusese relaţii conjugale autoritare cu ambele femei.
De unde ştii tu?
Şi era obsedat în obţinerea verighetelor când relaţiile se încheiau.
Ca şi în cazul mamei tale.
Tata a fost devastat de moartea mamei mele.
Era în căutarea inelului ăluia, în timp ce mama ta se stingea.
Maria o ţinea de mână, nu el.
Gwen.
Vino.
Ai să întreci măsura într-una din zilele astea.
- Vreau să vorbesc cu Lorraine. - Nu, plecăm.
- E important. - Nici vorbă!
Tu decizi cu cine are voie să vorbească?
Lorraine, rămâi în maşină!
Înţelege, am încercat să fiu politicos cu tine,
dar poate ţie nu-ţi place politeţea.
Resimt amăgeală din partea ta, Rob. Şi agresiune.
Familia mea nu are nevoie de tine. Poţi înţelege?
Gwen va trece peste asta, iar eu şi Lorraine ne vom căsători.
Şi ne vom strădui împreună să beneficiem de puţină fericire.
- E nou inelul, Lorraine? - De azi dimineaţă.
Plecăm acum şi nu mai vreau să te văd vreodată.
Avem şanse să obţinem un mandat de percheziţie?
Pe motivul unui hobby vechi de 20 de ani?
- Judecătorul Fisk chiar te place. - Nu precum crezi.
Rush...
Bună, Gwen.
Salut...
Ce faci?
Am dat o privire prin atelierul tatălui meu.
- Da? - Cu gândul la mama mea.
Ai văzut vreodată o baltă de sânge?
Nu doar sânge...
...ci o întreagă baltă din el?
Da.
Da, aşa ceva nu se uită.
Dacă e să fac lucrul ăsta, trebuie să mă sinucid pe urmă.
Să faci ce, Gwen?
Să-l denunţ pe tata.
Ai mărturii împotriva lui?
Ştiu cum poţi apela un telefon fără să laşi urme ale faptului.
Dar poate Anglia?
Ştii ce accent au în Anglia, Gwendolyn?
Nu.
Alo? Alo? Alo?
Alo?
- Stai, vreau la Paris. - Să văd care e prefixul.
Poţi spune: "Oui, madame?"
Weee!
Tatăl lui...
...era depanator de telefoane.
Cum a putut face asta?
Am văzut-o de sute de ori şi încă tot nu înţeleg.
Ştii unde e acum?
La Poconos, împreună cu Lorraine.
Au fugit să se căsătorească pe ascuns.
- Nu ai suficiente probe să-l arestăm. - El nu trebuie să ştie asta.
Eşti pregătită, Gwen?
Sper că încă nu v-aţi schimbat jurămintele.
Ce se întâmplă?
Nu ne-am cunoscut. Sunt detectiv Vera.
L-am descoperit pe ucigaşul Danei.
- Da, şi? - Îmi pare rău, Lorraine.
Ştiu că ai impresia că ai descoperit dragostea adevărată alături de Rob.
- Dar nu e el alesul. - De ce?
Rob nu prea are noroc în mariaj.
Vrei să mergi să stai puţin cu Gwen? Te va informa ea cu restul detaliilor.
Nu şi tu.
Tu rămâi.
Ce i-ai făcut fiicei mele?
Am găsit ucigaşul mamei sale, aşa cum mi-a cerut.
I-ai spălat creierii, mai precis.
Stai, nu mă pricep să manipulez oamenii astfel.
- Ce discută acolo? - Hei!
Dacă aş fi parior, aş spune că despre tine, Rob.
- Tu şi rachetele tale. - Gwen nu crede lucrul ăsta.
Gwen ne-a explicat cum se face un apel nedetectabil.
Desigur!
Foarte bine, mă scuzaţi. Mă duc să-mi deprogramez fiica.
Te enervează la culme, nu?
Neştiind ce vorbesc sau ce fac.
- Nu pretinde că mă cunoşti. - Dar te cunosc eu.
Ştiu că ai avut alte două soţii de care ai abuzat: Pauline, Adrian.
- Ce-i cu ele? - Ele au fost cele norocoase.
S-au scăpat de tine la timp.
Probabil că nu comentau înapoi, cum făcea Dana.
Probabil nu erau, cum ziceai tu... încăpăţânate.
- Ştii ceva despre asta, nu? - Da, ştiu.
Am toate ideile, opiniile astea ce nu corespund plăcerilor tale.
Chiar acum, sunt genul de fată ce te disperă la culme, Rob.
Exact genul de fată ce adori să arunci în aer.
Eşti genul de fată ce flirtează cu prietenul cel mai bun al soţului?
Să baţi din gură încontinuu mamei lui, să o insulţi în faţă.
Sună bine ce spui.
Atât de încăpăţânată ca orice conversaţie se transformă într-un război mondial?
Dar pe deasupra, aşa mi-aş învăţa fiica
să fie la fel de mare pacoste ca şi mine.
- Tu eşti de acord cu aşa ceva? - Aspră domnişoară!
Atunci, poate meriţi şi tu o lecţie, de asemeni.
A fost foarte convenabil să ai un Albert Miller ţap ispăşitor.
Alo?
- Îmi cer scuze. - Bine.
- Ne certăm prea mult. - Da.
- Ascultă, ţi-am cumpărat ceva. - Chiar?
Am observat că aveai nevoie.
- E în spate, pe verandă. - Drăguţ din partea ta.
Du-te, vezi. Aştept...
Acum?
Da.
Aştept.
Traducerea şi adaptarea: replicant